Li-Na, vi måste skynda oss
En sekund.
- Vart ska du? - Ge mig en minut!
Fan.
Du där! Kom hit!
Jackpot!
Öppna den här dörren!
Det går inte från den här sidan.
Den öppnas inte härifrån heller!
- Jag tog med lite leksaker till oss. - U ndan!
Här.
Det är riggat.
Tänt var det här.
Li-Na, kom igen
Se till att vi inte är förföljda
Rör på er, fort!
In här
Det är inte bara 20 som är efter oss nu.
Vår egen regim...
Vår egen regim var för rädda för att agera. Vi är det inte.
Och nu har vi alla koder som vi behöver.
Fritt.
- Scott, byt. - Ja.
Fritt.
- Mike? - Ja?
Du tror inte det nu
men snart kommer du att berätta allt
som FSB vet om mig
Var är Li-Na?
Det måste finnas en annan väg ut.
- Jag tar Nina! - Jag följer efter Li-Na!
Kör.
- Är du okej? - Jag är okej.
Döda honom inte. Vi behöver honom levande.
Du behöver honom levande.
Jag håller honom vid liv.
En snabb död är för bra för honom.
Skit!
Jag är okej. Kör!
Ja, återsamling senare.
Hjälm av! Ta av hjälmen!
Okej.
Shit.
Jag sparade en plats åt dig.
Du har fel män.
Du lät de rätta komma förbi dig, din dumma fan.
Dumma fan?
Ja.
Jag sa inget, det var han.
Förlåt, kompis.
Vem är du?
Varför rånade du den här banken?
Okej, jag rånade inte banken.
Vi är inga alls.
Kom igen, alla är någon.
Jag undrar vad vi kommer att hitta när vi kör din bild i databasen.
Vänd dig om, nu.
Jag hatar verkligen att vara med på kort.
Det är inget personligt.
Precis, vi älskar snutar.
Och vi stjäl inte den här.
De där fotona, Mike. Vi är i systemet.
Vi tar det senare. Vad hände med Nina?
Hon är okej. Hon hade allt under kontroll.
Låt oss gå och få en läxa av Locke.
Fan.
Det är allt du nånsin önskat.
Du är någon annanstans.
Jag tänkte bara på vårt hem.
Och nu kommer vi aldrig att få se det igen.
Du saknar det.
Jag saknar vad som kunde blivit.
Jag saknar vad det kommer att bli om vi lyckas.
Vi kunde inte ha stannat längre.
Jag vet.
Bara...
När vi kör här.
Ser jag folk som dricker kaffe tillsammans, shoppar.
Lyckligt ovetande om den kaotiska världen omkring dem.
Du vill att det ska vara vi.
Gör inte du?
Vi gjorde ett val när vi lämnade Korea,
att byta land, stoppa förruttnelsen och förfallet.
Ja, jag önskar att vi hade mer tid att vara...
Att vara normala. Men vi gjorde ett val.
Du och jag tillsammans.
Vad som än händer.
Vad är det där? Vi brukade hålla låg profil.
Ja, vi lånade den bara.
Ja, vi jobbar inte så bra med låg profil.
Då får du lära dig det snabbt, Scott. Vi kan inte bara göra som vi vill.
Så vi vet alla att Li-Na var ute efter en anteckningsbok.
Och min lille vän här vill berätta för er om den.
Eller hur Ivan?
Det var bara symboler i den.
Koreanska.
Någon slags kod.
- Och? - Och...
Li-Na behövde nån yngling,
en smarting, för att försöka knäcka den.
Vet du hur killen ser ut?
Alla detaljer du behöver. Ivan har varit väldigt hjälpsam.
Snälla, jag ber er,
man-till-man, lämna mig inte ensam med henne.
Du har ingen aning vad hon kommer att göra med mig.
Jodå, det vet jag.
Vet du vad?
Fan ta dig, och slynan.
Fan ta dig.
Så talar man inte om en kvinna.
Ger du honom till FSB?
Ja. Så småningom.
Ta hand om er, killar.
Och nästa gång ni är i trubbel,
ring någon annan.
Hur länge till?
Det beror på
om du vill göra det snabbt,
eller om du vill göra det rätt.
Jag hoppades på båda.
Jag bygger dig något unikt,
något någon aldrig har fulländat förut.
Vet du varför? För att det nästintill är omöjligt.
Allt måste vara perfekt balanserat, från reflektorn till linserna.
Och tro mig, när du transporterar den genom landet,
kommer du vara glad att jag var försiktig.
Det har aldrig bekymrat dig, va?
De omkomna, skadorna som dina utrustningar ger.
Är vi inte båda i samma bransch?
Jag kämpar för en sak.
De som dör är uppoffringar för en bättre framtid.
Det finns ingen glädje i det.
Men ditt huvudintresse verkar starta och sluta med pengar.
Nej.
Mitt enda intresse är arbetet. Pengar är säkerhet.
Det betyder att köparen är seriös,
och att jag inte riskerar min säkerhet.
Och jag vill heller inte ha folk som Philip Locke knackande på min dörr.
Känner du honom från din tid på Nordirland?
För Philip Locke är jag mannen i fönstret,
den oinbjudna gästen i skuggorna.
Han ser inte den förunderliga skönhet i vad jag gör.
Död och förstörelse är aldrig vackert.
Våra handlingar kostar.
Det är inte något jag tar lätt på.
Ja, men man skulle kunna säga att jag har en skruv lös.
Något passar inte riktigt.
Du är en idealist.
För mig är det ännu konstigare.
Du tror på människor.
För mig är de
ofullbordade.
Apropå det,
så kan jag inte fortsätta utan den viktigaste komponenten.
Plåtmannen behöver ett hjärta.
Vi kommer att få det snart.
Hotell
Vi är framme.
- Det här? - Det här.
Ja, chefen, allt ser fritt ut utifrån.
Okej, bara för den här gången, försök att vara försiktiga.
Vi behöver ta avkodaren och se vad som står i anteckningsboken
som är så viktigt för Li-Na.
Få honom inte dödad, helt enkelt.
Okej, vi går.
IRA-bomb dödar 7-årig pojke
INGEN TRÄFF PERSON OKÄND
Idiot.
Kaka, killen?
Nej. Glutenintolerant.
Ursäkta mig, vet du var det finns en ismaskin?
Vem där?
- Ner! Lägg ner det! Lägg ner det! - Nej!
Lägg ner det!
Om vi är här, har vi redan din chef Myshkin, eller hur?
Allt är över.
Lyssna, det här är ett engångs-förslag.
Släpp vapnet och försvinn. Valet är ditt.
Jag har en familj
Höj vapnet
Jag har en familj
Höj inte det där vapnet.
Sänk det!
Är du killen?
Ja. Du är killen.
Packa dina saker, du kommer med oss.
- Kom igen. - Ni sköt precis de där människorna.
Ja men det var i självförsvar. Vi sköt inte alla.
Vi är de schyssta killarna.
Schyssta? Ingen blev skjuten innan ni kom hit!
- Ja det händer ofta. - Nu går vi.
Vi hörde skott
Nej. Inte den här vägen, inte hit!
Gå, gå!
Kom hit.
Grabben, är du rädd för höjder?
Akrofobi. Det är höjdskräck.
Har du en rädsla för att vara tyst?
Sedatefobi. Det är rädsla för tystnad.
Helvete!
Här.
Okej nu går vi. Kan du klara det tror du?
Ja. Du?
Ja. Och grabben?
Mitt namn är Matthius, och nej, uppenbarligen inte.
Effekt-viktförhållandet räcker inte...
Det kommer att gå fint.
Okej, din tur.
- Jag kan verkligen inte. - Scott!
Grabben, det är som Donkey Kong.
Du hoppar från plattform till plattform.
Du har väl spelat Donkey Kong?
Donkey Kong? Hur gammal är du?
Det här är uppenbarligen inget spel. Jag hoppar inte.
Hoppar du inte, kommer du inte behöva den här.
- Va? Nej, nej! Vänta! Nej! - Sådär,
Vill du ha tillbaka den? Hämta den.
Sådärja, grabben!
- Najs. - Kom igen.
Så, vi kommer att korsa här.
Som Donkey Kong. Plattform upp eller ner. Akta.
- Scott, skynda dig. - Ja, jag vet.
Hörni.
- Eller så går vi in där- - Gå, gå, gå!
Skit.
Var är de?
Ner, nu!
Fritt, Mike!
Kom hit.
In, in!
Chefen, vi har killen och hans information.
Grabben, har du din telefon?
- Va? - Ge mig din telefon.
Jag måste ringa någon.
Tack. Vilken fin.
Va? Nej! Den är inte försäkrad!
Jag köper en ny till dig.
Är du okej där bak, killen?
Den normala vilopulsen för en vuxen är mellan 60 och 100 slag per minut.
Jag ligger mycket högre än så.
Försök bara att slappna av.
Andas. Bara andas.
Du kommer klara dig. Du är säker nu.
Vi arbetar för den brittiska regeringen.
Brittiska.
Var hittade de dig?
Jag pluggar på universitetet.
De behövde någon som kunde dechiffrera koder. De bara tog mig.
Så du är en hacker.
Va? Nej, snälla du. Jag är en kryptoanalytiker.
Jag dechiffrerar koder,
komplexa sammankopplade strukturer vilkas sanna natur
döljer deras äkta identitet från sinnet.
Jag fattar.
Knäckte du koderna?
Jag har klarat tre hittills.
Vad säger de?
Jag vet inte, de är på koreanska.
Jag är ingen språkmänniska. Jag menar...
Kan du redan engelska och tyska, vad är då meningen?
Och jag köper inte allt snack om att "mandarin är framtiden" heller.
Okej, okej.
Min uppgift var att knäcka och skicka koderna. Det gjorde jag.
Så du dechiffrerade och skickade tre av dem?
Hur många fler var det?
Nio. Tolv totalt.
Okej. Du måste dechiffrera resten åt oss.
Vi behöver också detaljerna om vart du skickade dem.
Då behöver jag någonstans att jobba. Jag blir åksjuk.
Och han kör inte så bra.
Det har jag sagt i flera år.
Li-Na, avkodaren är borta.
Den togs av 20.
Vi behöver resten av namnen.
Jag vet. Jag ska få tillbaka honom. Har du de tre första?
Ja. Vi har den vi behöver nu.
Plåtmannen kommer att få sitt hjärta.
Vi måste hitta honom.
Kom!
INTERNATIONELLA ORGANISATIONEN
FÖR KÄRNFYSIKFORSKNING
Jag ska bara ta det här.
Hallå, det här är Heo.
Kamrat Heo Gil Rae
Vi hoppas att du har en trevlig minnesdag
Sådana gratulationer mottages tacksamt
Är det här på riktigt?
Händer verkligen det här?
Ja, kamrat
Det händer.
Jag förstår
En bärbar dator har lika många bakterier som en toalettsits.
E. coli, stafylokocker-bakterier.
Vill du jobba?
Får du bra betalt hos militären?
Nej.
Långt ifrån tillräckligt.
Ja, han jobbar på resten av koderna nu.
Jag vet inte hur länge det kommer att ta. Han är lite nervig.
Någon aning om de tre vi skickade?
Ja det är definitivt koreanska. Det är en namnlista.
Genomför sökningar på dem nu.
Jag skickar dig den e-post han skickade till dem.
Bra. Jag kör en sökning av IP-adressen.
Så får vi se om den leder oss till Li-Na.
Skicka de andra koderna så fort du har dem.
Uppfattat.
Vill du ha lite kaffe till sockret?
Vad menar du?
Inget.
Hur går det?
Koderna ändras från rad till rad, så jag analyserar
den kryptografiska algoritmen för att kunna...
Bra eller dåligt. Det är allt du behöver säga.
Du är en ganska arg människa.
Nej, vanligtvis inte.
- Han har en poäng. - Verkligen? Tar du grabbens sida?
Jag tar inte hans sida.
Det är bara den första saken han säger idag som jag förstår.
- Förstår du det? - Jadå
Det där är din penis.
Nej, det är ett finger.
Långfingret representerar penis, och de två böjda fingrarna på sidan
representerar testiklarna.
Det liknar hur en apa kopulerar med sina fiender för att visa dominans.
- Är du klar? - Jag gillar honom. Verkligen.
Vill du fortsätta jobba nu?
Jag klandrar dig inte för att vara arg.
Det måste vara svåra tider för män med ditt slags arbete.
Teknologin tar över.
Drönare, internetattacker.
En vanlig tonåring kan göra mer skada på 20 minuter med en mobil
än du kan göra på en vecka.
Jag kan göra stor skada på 20 sekunder om du fortsätter, grabben.
Toalettpaus.
Vänta. Sitt.
Förlåt.
Fortsätt jobba på koderna, tack.
Det här har varit mycket upprörande för mig.
Idag såg jag människor som dödades.
- Och nu hotar du mig fysiskt. - Bara... Bara...
Jag valde inte det här.
Lyssna, jag vet det. Jag vet att du är rädd.
Du är i en dålig sits.
Jag har själv en grabb.
Han är lite yngre än dig. Lita på mig.
Vi kommer inte låta något hända dig, okej?
Så...
Okej. Jag slutför dechiffreringen av namnen när jag kommer tillbaka.
Nu behöverjag dock urinera.
Alldeles för mycket information.
Var glad över att Finn inte blev sådär.
Ja. Jag skulle ha lämnat honom i Korea.
Hur mår han? Är han okej?
Ja, han mår bra. Han är hos sin mamma.
- Vet hon? - Nej.
Och lyckligtvis, kommer han inte berätta för henne. Hoppas jag.
Konstigt nog, Mike, förde det att vi nästan dog tillsammans
OSS samman.
Du kanske ska testa det med Matthius.
- Hur visste han att det var namn? - Va?
Locke sa att de krypterade koderna var namn.
Om han inte kan språket, hur visste han att det var namn? Den lille jäveln!
- Låst. - Verkligen,
- Scott - Den lille jäveln.
- Mike? - Okej.
Hallå, grabben.
Vänta. Stopp.
Jag är ledsen, förlåt. Jag kan inte göra det här killar!
Var inte ledsen. Stanna bara.
Jag kan inte vara den ni vill att jag ska vara. Jag måste hem!
Min mamma kommer att bli så orolig för mig!
Det räcker med ditt snack om din mamma!
Vad ska du göra?
Stopp. Stopp.
Herregud, du är den dummaste person jag mött.
Kom igen!
Vi vet båda att du inte kommer skjuta mig.
Verkligen?
Varför dröjde det så?
Fan!
Helvete!
Han släppte ut luften ur däcken.
Din jävel!
Fan.
Jag kan inte fatta att han sköt mig! Det är blod och allt!
Namnen.
Jag lämnade min dator. Raderade allt.
Du har inte koderna?
Ge mig penna och papper.
Där inne.
Är det här vägen till sjukhuset?
Har du memorerat dem?
Förolämpa inte min intelligens. Det var en barnlek.
Och förresten, de där ryssarna som vaktade mig var värdelösa.
En av den la sig i princip på rygg och gav upp.
Jag skulle se över anställningsrutinerna om jag var du.
Du pratar för mycket. Det bekymrar mig.
Kan vi åka till sjukhuset nu, tack?
Jag vill inte att det ska bli infekterat.
Nej, nej, nej!
Bättre.
- Var är han? - Scott.
- Kör, chefen! - Vi åker.
Så medan ni var upptagna med att tappa bort källan,
gjorde jag framsteg angående namnen vi fick.
En av dem arbetar här i Wien.
- Och? - Jag tror de är sovande agenter för Office 39.
Och om jag har rätt, är det väldigt dåliga nyheter
SCANNING PÅGÅR
för en av dem är Heo Gil Rae,
chefsforskare på Internationella Organisationen för Kärnfysikforskning.
TILLTRÄDE GODKÄNT
Andra scanningen för bekräftning.
Ut om fem.
Rutt 17-C.
Konvojrutt bekräftad
Skickar över detaljer nu
Så, sätt ihop ett och ett,
vi har Li-Na. Vi har Oppenheimer,
en man vars kunskaper att konstruera sprängämnen är topp.
Och möjligen en sovande agent med tillgång till kärnkraftsmaterial.
Exakt.
Så hon bygger en kärnvapenbomb.
Informationen kom precis från samtalen jag gjorde.
En icke schemalagd konvoj med kärnkraftsmaterial lämnade precis INRO
för 15 minuter sedan.
Konvojens destination är ett labb i Wolkersdorf.
Det här är rutten.
Tror du Li-Na kommer försöka hindra den?
Jag tror att du ska försöka vara där först.
Övervakningskameran fångade att den korsade motorvägen vid Erdberg.
Åk före och ta den.
Och håll radiokontakt. Jag är ute.
Jag körde ett spår på en adress Matthius skickade e-post till.
Hur så? Fick du något?
Ja, jag markerade platsen.
Det är en byggnadsplats
som ägs av vår lille ryska vän, Ivan Myshkin.
Ja.
Kör, kör, kör!
Jag är ledsen.
Jag behöver den andra nyckeln.
Det är nödvändigt.
Det är dom. Det är dom.
Chefen, vi ser konvojen.
Den har träffats. De blir beskjutna. Vi går in.
Ja, uppfattat, Michael.
Låt dem inte få tillgång till materialet.
Håll radiokontakt.
Skit!
Det finns ingen dörr här!
Rör på er!
Vadå, det finns inte någon dörr?
Det finns ingen dörr, säger jag!
- Till höger! - Jag går!
Scott, rör på dig!
Helvete!
Bepansrad!
Vi måste härifrån.
Fan ta er!
Helvete!
Få oss härifrån, kompis!
Vänd dig om.
Vet du vem jag är?
Ja, Philip, jag vet vem du är.
Jag vill också poängtera att jag är en obeväpnad man.
Dödade du min son?
Släpp vapnet, och vi kan snacka.
Nej.
Nej, du ska inte berätta för mig vad jag ska göra.
Du svarar på frågan. Du står still!
Dödade du min son?
Bilen, bomben,
det var du, eller hur?
Jag svär på Gud, om du inte berättar för mig...
Jag vill. Och jag ska.
Men herregud Philip, du ställer alla de fel frågorna.
Vad får dig ens att tro att det var jag?
Det var den där frasen.
"För dina synder"?
Gud, jag kunde aldrig glömma den frasen.
Ändrade allt annat, men jag kunde aldrig glömma den.
Det är det som fem år av seminarieskola gör med dig.
Jag vet inte vad det är med katolska kyrkan
som attraherar sadister och psykopater.
Du skulle kunna säga samma sak om militären.
Nej, sluta spela spel och...
Jag sa stå still! Du rör dig inte! Du...
Håll händerna så jag kan se dem.
Se på mig.
Dödade du min son?
Du ställer alla fel...
Gjorde du det?
Philip, jag satte ut laddningen, jag tryckte på knappen,
men det handlade inte om din familj.
Förstår du inte?
"För dina synder."
Det handlade om dig.
Du var den jag tänkte döda, för att hålla min täckmantel intakt.
Din täckmantel?
Mitt namn är Christopher Desmond.
Jag arbetade för britterna, precis som du.
Den brittiska regeringen sanktionerade mitt mord?
Jag tror dig inte.
Förutom att det gör du visst.
För du har frågat dig själv varför han inte existerat.
Varför finns det inga filer, inga handlingar?
Varför finns det inga spår av hans existens?
Vem skulle kunna göra en sån sak?
Och varför,
för att inte gömma det faktum att de försökte mörda en av sina egna?
Nästa sitter i ditt huvud.
Vem beordrade mordet på mig?
- Jag vet inte. - Vem?
'T°PDen. - Vad?
Jag tror att vi har sällskap. De kommer från klockan sex.
Det är Kwon.
Han kommer aldrig att ge upp.
'UT Vägen! - Flytta!
Försök hålla oss på vägen, kompis.
Inga kartläsare-fasoner, hörru.
- Okej då. Jag drar. - Ja.
Skit!
Han kommer på din högra sida, Scott!
- Mikey, håll i dig! - Kör, kör, kör!
Vill du stoppa mig? Känn på det här!
Scott, de knappar in!
Kör!
Du! Det var du!
Du dödade min son!
Jag var vapnet.
Någon annan valde målet. Någon annan siktade.
Eller hur. Vadå, och det här?
Och det här? Det där? Det där?
Vadå, den här kärnvapenbomben, va?
Det är inte din skyldighet heller?
För dödsfallen, för lidandet?
Vad bryr du dig om det nu?
Jag slutade aldrig att bry mig.
Du kämpar fortfarande för att klamra dig fast vid den identitet du skapat, va?
Pojkar med pinnar som vapen
springer omkring i skogarna, den absoluta leken.
Det är ingen lek. Jag är soldat.
Försöker rädda världen, ett lik i taget.
Var den du verkligen är. Du är en mördare.
Dina bomber dödade oskyldiga män, kvinnor och barn.
Min egen son.
Du satte just två kulor i mannen där utan en svettdroppe-.
Var han någons son, tro?
Och nu har du lämnat ditt team i fält för att slutföra ett personligt problem med mig.
- Scott, vad är det där? - Jag hör.
- Vad är det? - Jag tror att vi stannar, Mike.
Kom igen!
Inget att göra, Mikey, vi stannar.
Det är skillnaden mellan dig och mig.
Jag har accepterat min verklighet.
Att jag var annorlunda. Ja.
När andra män skyggade från kaoset,
sökte jag det.
Och du är likadan, Philip.
Vilken annan man som helst skulle ha krossats
av vad det gjorde med människor han brydde sig om, de han älskade.
Jag stannar inte här. Vi måste stoppa dem.
Nej, du kommer att dö innan dina fötter nått marken.
In!
Du blir skjuten i bitar! Kom hit!
Eller levande kokt! Herregud!
Men inte vi.
Nej, vi använder smärtan och lidandet som bränsle,
som berättigande för våra obscena handlingar av omänsklighet.
De öppnar där bak.
- Kärnkraftsmaterialet. - Jag kommer inte igenom den dörren.
Herregud!
Skit!
Du vet ingenting om mig.
Jag vet att den brittiska regeringen såg dig som ingenting,
en pjäs i spelet man kan vara utan
för att låta viktigare pjäser spela vidare, som mig.
- Fan, - Helvete.
Jag vet att du inte gav upp när din son dog.
Jaså? Du pausade inte ens för att tänka efter.
Nej, nej, nej!
Vi drar härifrån!
Helvete!
Skynda på!
Du får inte prata om honom,
min Anthony.
Inte efter vad du gjorde.
Du får inte säga det där.
Varför drog du bara inte, va?
En normal man skulle ha gjort det.
Efter den skada han såg att det gjorde hans fru, hans barn.
Varför fortsatte du?
Jag hade ett jobb att sköta.
För att du ville ha hämnd.
Varenda kula ger en känsla av hämnd,
en känsla av rättfärdigande.
Jag vet vem jag är.
Och jag vet vem jag är.
Jag är en soldat, och jag har ett uppdrag.
Vart ska Li-Na?
Vad spelar det för roll?
Jag dödade din son. Du kommer inte att låta mig gå.
Hursomhelst får jag inte se det, min största skapelse.
Du är ingen mördare, Philip.
Men du är undantaget.
Du är den jag går över gränsen för.
Nej, du är en bra man.
- Du dödade min son. - Nej, du är en bra man.
Du dödade min son.
- Du dödade min son. - Du är en bra man.
Chefen.
Hans papper. Alla hans noteringar.
Hans miljöbetraktelser.
Värme, tid på året, inomhus, utomhus.
Han var noggrann.
- Genéve - Ja. Det är vad han analyserade.
Det finns andra alternativ, men...
Tror du att det är dit Li-Na är på väg?
Jag gav honom chansen att berätta, men han ville inte tala.
Ja. Vi förstår, chefen.
Nej, nej, nej.
Om du tror att en överordnande chef ljuger, då konfronterar du honom.
Om något låter falskt, lyder du aldrig.
Lyd aldrig blint.
Vi sa att vi förstod, chefen.
Vi sa inte att vi trodde dig.
Så, Li-Na är på väg till Genéve med en kärnvapenbomb.
Direkt till FN.
Så vad hon än planerar, är det nu det gäller.
Det är nu allt slutar.